FLICKORNA I DAGENHAM
Dagenham vid Themsen är ett av bilindustrins stora städ.
På denna och på andra fabriker bygger Ford 3000 bilar om dagen.
Det är Europas största bilfabrik. Och världens fjärde största.
Brittiska Ford kan tillverka 3100 fordon om dagen. Och 1,5 miljoner Ford Cortina.
Under den eleganta huven: En smidig och tyst V4-motor.
Lyxiga säten, vackra detaljer. Susa iväg med stil.
I fem europeiska länder upptar Fords fabriker 18 kvadratkilometer-
- med en golvyta på nästan fyra miljoner kvadratmeter.
1968 JOBBADE 55000 MÄN PÅ FORDFABRIKEN I DAGENHAM
OCH 187 KVINNOR
Min lampa funkar inte.
För helsicke, Eileen. Du har mer stöd än Arsenal.
Jag har inte bistick till tuttar. - Nähä, du... Snuskfia!
Desmond Dekkers hit "Israelites" på årets hittills varmaste dag.
Så, tjejer, glöm inte bikinin och försök hålla er svala.
Då kör vi.
Connie? Kan du visa mig... - Visst, om fem minuter.
God morgon.
Är allt bra? - Ja, jag försov mig.
Hur är det med George? - Jag har varit uppe halva natten.
Du hinner.
28 MAJ 1968 THEMSENFABRIKEN SÖMMERSKE-AVDELNINGEN
Man!
Mina damer, om jag får störa lite.
Kom igen, tjejer. Skyl er.
Tänk om era män såg er. Vad hade de sagt?
Kom igen, tjejer, det är viktigt! - Tack, Connie.
Tyst! Var tysta nu.
Vill ni höra det eller inte?
Lyssna nu. För att citera Winston Churchill:
"Det här är inte slutet, inte ens början på slutet"...
För helvete, ut med språket nu.
Mina damer, snälla ni... Jag gör mitt bästa.
Den tidsfrist vi gav ledningen-
att svara på klagomålet om hur ni klassats om till okvalificerade-
har nu löpt ut. Tyst!
Det betyder att ni måste rösta-
om hotet som vi la fram i den första kommunikén.
Ett omedelbart stopp för all övertid.
Och en endagsstrejk den 29 maj.
Förstår ni det?
De som är för stridsåtgärder, räck upp handen.
Emot?
Fullt hus!
Jag träffar ledningen i morgon bitti och meddelar dem då ert beslut.
Visst är han tjusig?!
Vi gjorde det! - Nån gång måste vara den första.
Alla andra jävlar här strejkar ju. - Säg det inte så till David Frost.
David Frost...! - Jag vet vad du tycker om honom.
Visst är det läskigt? - Jag är stolt över oss.
Jag stred mot Rommel i kriget.
Då var jag aldrig lika rädd som när jag går in dit.
Grattis på födelsedagen, Sandra! - Tack, Eddie.
Visst var det gulligt av dem?
Kommer du, George? - Kom igen, Connie.
Glädjedödare!
Har den äran, gumman. - Tack, Albert.
Ha en underbar kväll. - Tack, Albert.
Äh, lägg av, Dave! - Det är bara en säkring.
Lugna ner er! - Klart som fan att det är en säkring.
Åh nej, nu börjar han. - Allihopa nu...
Det är fan Liberace!
Min farsa sa spring efter bilen
och gå inte och söla längs vägen
Gud!
Var är Brenda, tror du? - Var tror du själv?
Du skojar! - Nej.
Sömmarna har gått upp om en vecka eller två.
Jag slår vad om attjag vet vem som sydde det.
Sätt fart nu. Annars missar vi buffén.
Vill nån ha en till? - Jag tar en.
George? - Nej, då är jag vaken hela natten.
Connie? - Ja tack.
Det är bara en liten. - Gin och tonic, en liten öl. - Dave?
Vems tur är det på dansgolvet?
Ska du inte sitta lite, Sandra? - Nej, jag vill ha en Snowball.
Kom igen, George. Du har inte ens skakat dina lurviga... Kom igen!
Kan jag ta den här dansen, George?
Jag vill hålla mig tränad på jitterbug och twist - rubbet.
Var försiktig. Vi behöver dig i toppform i morgon.
God natt. Sov gott. - Sandra? Sandra!
Grattis på födelsedagen! - God natt.
Vänta nu, jag bor inte här.
Vad då?
Vad gjorde du så där för? - För inget. Jag bara gillar dig.
Vad gör du? - Inte här ute.
Är du finare än så? - Ja, det är jag faktiskt.
Graham? Graham! Frukost!
Varsågod.
Jag mår inte så bra. - Gör du inte?
Du är inte varm. - Det är magen.
Vad har du gjort med handen? - Ingenting.
Jag får titta på den då. - Nej.
Jag hade inte gjort nåt. Jag lovar.
Mr Clarke igen?
Det blir bra, okej?
Ät lite frukost och klä på dig. Jag tar itu med det.
Sharon, sätt fart nu.
Eddie? Kom igen, din casanova. - Nej, stick. Jag är döende.
Vi är alla döende. Vi måste alla till jobbet.
Eddie?
Din jäkla kossa! Kom hit!
Herregud! Fan.
Fan, fan, fan. Jäklar.
Ja?
Mr Clarke? Kan vi prata?
Självklart. Vad gäller det?
Ni slog min son.
På handen. Med rottingen. Och det är inte första gången.
Ja, O'Grady. Nu minns jag.
Han hade glömt sin gradskiva. Och det är inte första gången.
Även om det så var hundrade gången så vill jag inte att ni slår honom.
Ni bor i de kommunala husen, va? - Vad har det med saken att göra?
Pojkarna vi får hit därifrån-
har ofta svårt att anpassa sig till nivån på våra uppföranderegler.
Det är inte deras fel.
Deras föräldrar har aldrig utstått det akademiska livets vedermödor.
Så pojkarna kan knappast vägledas av dem.
Men de anpassar sig med tiden.
Det gör säkert er son också. Om han bara får chansen.
Men tack för visat intresse, mrs O'Grady.
Är du okej? - Dra åt helvete.
Är det här Sandras? - Ja, jag vet.
Connie? Con! Sandra gör det igen, titta.
Du måste säga nåt. Du måste prata med henne.
Vinka inte till oss, dumma kossa. Vi gnäller på dig.
Du kan inte fortsätta rädda henne. - Jag ska prata med henne.
Här kommer det. Åh nej!
Titta. Vi kunde lika gärna vara utan tak.
Hur ofta har vi bett dem laga det? - Det är väl inte så svårt?
Connie, hör på... - Albert.
Förlåt, jag visste inte... Herregud.
Jag visste inte... Förlåt mig.
Vad skulle du säga? - Det är möte i morgon.
På Fords huvudkontor i Warley.
Du skojar? - Nej.
Sömmerskorna hotar med strejk. De trodde inte sina öron.
Vi måste lägga upp en bra strategi.
För de har Hopkins och Jones och Grant, den jäkla surgubben.
Vilka har vi på vår sida? Vi har...
...Monty Taylor från huvudkontoret. Han kommer.
Sen är detjag - två. Och du, Con - tre.
Då är vi en kort. - Varför?
Ett litet knep som jag lärde mig i kriget, Eileen.
Dyk alltid upp med fler än fienden.
Och dyk upp när de minst väntar det. Så vem blir den fjärde mannen?
Nån frivillig? Inte?
Vill du? - Lägg av!
Kom igen, det är en ledig dag.
Ni vill alla följa med nu, ja. Det går inte.
Vad är det?
Du vore jättebra, Rita.
Kör till då.
Allt bra, Gordon? - Vart är du på väg med dem?
Det är den nya Escorten. De har ritat nåt som folk gillar.
De kan dra åt helvete. Vi har röstat. Vi jobbar ingen övertid.
Vi hade strejkat för flera år sen om vi skulle jobba i den här svinstian.
Ni vet att det regnar in, va? - Ja.
Vi ses i morgon, Connie. - Jag tror att han gillar dig.
De sätter fart. Polisen tvingas backa.
De skriker nu. Fullständig hysteri. Banderollerna används som tillhyggen.
Nej, inte så mycket. Se nu vad du gör!
Sharon? Stäng av teven nu. Duktig kicka. Nu, tack.
Väck din pappa.
Vakna, pappa!
Lägg på ett kol och hjälp er mamma.
Fyrkantsöga... Vad har jag sagt?
Pappa, Martine Clarke har färg-tv. Jag har sett den.
Har Martine Clarke färg-tv?
Vi får gå dit och titta efter maten. Hennes mamma blir så glad.
Vi får färg-tv snart. När man kan hyra dem.
Eddie, lova dem ingen färg-tv. Vi har inte betalat kylen än.
Och soffgruppen är fortfarande på avbetalning.
Nu har vi en massa oro på jobbet. - Vad då för oro?
Jaså, det? Ni hade en omröstning, Rita.
Oro är när ni går ut i strejk. Jösses.
Nej, inte den minen. Jag skojar bara.
Jag är stolt över dig. Det är alla. För att ni står på er.
Vi slog vad om det. Ingen trodde att ni ens skulle rösta om det.
Så, ja... Bra gjort.
Det är inte bara en omröstning nu.
Vi har ett möte i morgon. Med alla direktörerna.
Och jag ska vara med.
Va? - Det är lugnt.
Jag ställer fram er mat. Om jag blir sen kan ni värma upp den.
Vi ska tydligen till Berni Inn. På vägen dit.
Flott värre. - Visst är det?
Det går väl bra? - Ja, självklart.
Du behöver inte göra nåt. Männen sköter snacket.
Nej, det är väl inte för snobbigt?
Är jag rätt klädd? - Du kommer klara dig fint.
Jag är så glad att du är här.
Efter er, mina damer. - Tack, mina herrar.
Varsågod, herrn. - Härligt.
Oroar du dig aldrig för midjan? - Du skojar!
Den biffen... och bearnaisesås.
Monty insisterar på att äta här så länge facket betalar.
Rita. - Ja?
Ett gott råd. När vi kommer dit, låt dem inte locka in dig.
Om de verkar fråga dig om nåt, titta ner, så svarar jag.
Framförallt: Om jag nickar, så nickar du. Förstår du?
Okej.
Var det gott? - Jättegott. Jag är proppmätt.
Mr Dawson. Vi väntade er inte... - Ingen fara. Det är inga problem.
Vi är fyra. Du behöver nog en extrastol.
Okej.
Vid en tidigare omröstning gick flickorna med på den nya klassningen.
De gick däremot inte med på vad de skulle få ut av det.
Därför sitter vi vid detta bord.
Jag förstår vad flickorna säger. Men jag tycker inte...
Tal inte för flickorna. Ingen av oss här vet vad de har i sina huvuden.
En formell klagoprocess pågår och sömmerskornas klagomål tas upp.
Men de får inte smita före i kön. - Peter, hör du.
Du känner mig. Jag har inget otalt med Ford.
Har jag rätt eller har jag rätt? - Du har alltid varit schysst.
Vi har alla varit med förut, så vi går rakt på sak.
Vi möts igen om två veckor. - Monty?
Lyssna. Vi möts igen. Vi kommer hit igen över dan-
och då kan ni garantera att behandla flickornas klagomål.
Saken är, Monty...
Då kan ni gå tillbaka till era chefer och säga-
att strejken är avblåst tack vare ert sätt att förhandla i dag.
Vi kan säga till flickorna att de blir förstaprioritet om ett par veckor.
Det låter mycket rimligt. - Jag tror inte flickorna blir glada.
De kommer att ta det bra. Om de vet att de inte avfärdas av ledningen.
Facket bestämmer villkoren. Det är det viktiga.
Skitsnack. - Va?
Förlåt, Albert, men det är det.
I tre timmar har vi suttit här. "Det är det viktiga för flickorna"?
Hur du kan säga det vet jag inte.
Titta på det här.
Där.
Ni kan sy ihop dem. Kom igen.
Det är Fords egendom, tror jag. - Sluta.
Vi måste ta alla de här bitarna och klura ut hur de ska sitta ihop.
För det finns ju inget mönster.
Och vi måste ta dem och sy ihop dem för hand.
Likadant med dörrpaneler och allt. Det är inte okvalificerat arbete.
Vilket ni har klassat om oss till.
Man måste ta en examen för att platsa hos oss.
Miss... - Nej, det är mrs O'Grady.
Jag förstår ert missnöje. - Det tror jag inte att du gör.
Men det är inte så svårt.
Vi ska klassas som halvkvalificerade och få de löner som det ger.
Varför inte... - Vänta, jag är inte klar.
Och vad angår det här med att smita före i kön...
Vi lämnade in klagomålet för flera månader sen.
Ni har bara inte gjort nåt åt det. Och vi vet alla varför.
Kvinnor har aldrig strejkat. Ni trodde att vi skulle försvinna.
Ledsen, men så lätt blir det inte. För vi försvinner ingenstans.
Vi ska göra det vi sa.
Ingen mer övertid och en omedelbar 24-timmarsstrejk.
Vad som händer sen är upp till er.
Ursäkta, jag måste gå. Tack så mycket.
Adjö, mina herrar. Tack.
Tror du jag vill göras till åtlöje? - Jag visste inte vad hon skulle göra.
Se på hans ansikte. - Lugn, du skötte dig jättebra.
Jag visste det. Det sitter här uppe, förstår ni.
Jag ville ha nån klipsk. Därför valde jag dig, Rita.
När du tog fram bitarna... Det var fantastiskt.
Jag väntade mig inte att du skulle vara förberedd.
Nej, han hade rätt. Jag hade snott dem.
Eddie lappar tältet med dem när vi ska ut och campa.
Men ändå... Oroa er inte för Monty. Jag pratar med honom. Oroa er inte.
Kan jag få tillbaka dem? Tack.
Vad ska du säga till dem? - Du får säga det.
Det är ditt jävla fel. - Okej. Håll den.
Då så...
Alla går ut.
Jag skulle behöva en kopp te. - Jag behöver nåt mycket starkare.
Jag vet att det är min första dag på jobbet.
Och jag kanske missar nåt här.
Men när vi valdes för två år sen var det på en våg av optimism-
om att Labour skulle utnyttja sin nära relation till fackföreningarna-
för att utveckla tillverkningsindustrin-
till att fungera bättre för både arbetsgivare och arbetstagare.
Jag tror att det stod i manifestet. - Det gjorde det, tro mig.
Så vad har ni gjort sen 1966?
Två år som ministeriet haft på sig för att göra en skillnad!
Ska vi se vad som har uppnåtts under de senaste tolv månaderna?
26000 strejker i Storbritannien-
med efterföljande förlust av fem miljoner arbetsdagar.
Fackföreningar och företagsledningar pratar knappt med varandra.
Produktionsnivåer på bottennivåer.
Och vår betalningsbalans är minst sagt katastrofal.
Det är näppeligen sånt som får champagnekorkarna att flyga, va?
Tack. Ni hittar ut.
Här, gumman, du glömde termosen.
Jag älskar dig, Dave. Tack. - Och jag dig, älskling. Lycka till.
Jobba nu, tjejer! - Tack.
Monica, den är din.
VI VILL HA RESPEKT
Vad är det här? Ett mödramöte? - Din spydige fan.
Hur går det? - Ge oss en chans.
Vi ses sen. - Kom igen, tjejer, få höra er nu.
Hej då! - Tack, Eddie.
Vad har du gjort med ögonen? - Visst är det fint?
Twiggy blev upptäckt på gatan.
I West End. Inte i Dagenham. - Man vet aldrig.
Bäst vi stänger grinden. - Jag har väl stavat rätt?
Stäng grinden!
De vet att vi menar allvar. Vi är inte så hjälplösa som de trodde.
Kom då, flickor. Inga fler säten i dag, mr Ford.
Kom, flickor, vi samlas här. - Om vi ställer oss på rad eller nåt.
STÖD KVINNORNA
De börjar få ont om klara säten.
Så kör de här till Cortina-linjen. Och hämta sen till Escorterna.
Vill nån ha te? Då var det te, tjejer1
Vi ställer ner den lite. - Annars får vi ont i armarna.
Ring upp Tooley.
Var beredda, det kan bli bråk. - Bemanna barrikaderna.
Hej, tjejer! - Vad har Brenda?
Det är mat. Bananer, äpplen, päron - rubbet.
Tack för skjutsen, Arthur.
Han är underbar. - Men, Brenda...!
När jag gick med frukten sa han: "Alla världens arbetare ska förenas."
Då tänkte jag: "Jag kan hjälpa dig med det med en gång, grabben."
Så jag gjorde det.
FORD-HÖGKVARTERET MICHIGAN, USA
Hej, Peter. Bobby här. Vad kan jag hjälpa dig med?
Vi har en ny konflikt, tyvärr. - En till? Vilka är det den här veckan?
Det är kvinnorna.
Kom, Rita!
Åh nej, färgen rinner av, va?
Det slutar snart. - Vad ska vi göra nu?
Puben är inte ens öppen. - Monica!
Jag vill bara ha lite pommes. - Då har vi gjort en hel dag, va?
Jag måste till hundkappbanan.
Jag lovade mamma att laga mat. - Gjorde du?
Äh, skit samma. Vi har avgett protesten, va?
Skolan är slut.
Dags att gå hem.
Och, Rita... Bra gjort.
Det var din käft som fick hit oss!
Jag har precis varit förbi hos dig.
Jag trodde du gick hem för länge sen.
Jag har tur om jag får killarna att hålla ut i en timme.
Jag ville prata lite. Vill du ha en kopp te?
Ledsen, jag har saker att göra... - Jag bjuder.
Kör till då. Det öser ju ner, så en snabb kopp skadar inte.
Där borta vid fönstret. - Jag blöter ner hela golvet.
Kom igen, Albert, ut med språket.
Konflikten har inget att göra med vilken kvalifikationsgrad ni har.
Ford sänkte era löner för att de kan.
De får ge kvinnor lägre lön än män.
I hela landet får kvinnor mindre för att de är kvinnor.
Ni kommer alltid att komma tvåa och får alltid slåss om resterna.
Tills ni... - Får lika lön, ja.
Ja.
Varför är det så viktigt för dig?
Jag växte upp hos min mamma. Jag och mina bröder.
Hon jobbade hela livet och betalade tant Lil för att passa oss på dagarna.
Och det var hårt.
Särskilt för att hon fick mindre än hälften av vad karlarna fick.
För samma arbete.
Och det var aldrig nån fråga om att det kunde vara annorlunda.
Inte för henne.
Nån måste hindra utsugarna från att ostraffat göra det de alltid gjort.
Och det kan du göra. Du kan, Rita, tro mig.
Connie då? Hon är ombud. Vi valde henne.
Det här behöver en ledare. En som inspirerar tjejerna.
Som får ut det vi vill ha sagt. Och det klarar inte Connie.
Inte just nu. Inte när George är som han är.
Jag har pratat med henne. Hon lämnar gärna över till dig. Mer än gärna.
Säg ingenting nu.
Sov på saken. Kan du det?
Vill du vänta här i bilen? - Va?
Vill du vänta i bilen? Kom igen, det öser ju ner.
Jag är plaskblöt. - Jag vet. Hoppa in.
Jag blöter ner hela din bil. - Hoppa in, fort.
Tack. Herregud. - Du är dyblöt.
Förlåt. - Det är ingen fara.
Vi har faktiskt mötts förut. Minns du? I korridoren?
Ja.
Jag har hoppats stöta på dig i ett par dar, faktiskt.
Jag undrar om du vill skriva på min formella anmälan-
till rektorn om mr Clarkes användande av rottingen.
Han verkar tycka att min son... - Var du där av samma skäl som jag?
Han var taktlös nog att nämna varför du hade varit där.
Han antydde att vi var hysteriska och behövde lugna ner oss.
Jag hade alltjag skulle säga till honom klart i huvudet, men...
Man kan inte prata med mr Clarke. Det kan ingen.
Man måste lyssna. Han är en översittare.
Därför slår han dem. - Ja.
Kör till då, ge mig en penna.
Tack.
Det har slutat. - Tur för mig, va?
Tack.
Jag vet att du inte nämner det för att du är artig och så, men...
När vi möttes i korridoren var jag verkligen arg.
Jag brukar inte använda sånt språk.
Inte? För jag kallade mr Clarke ett jävla kräk.
Gjorde du? Inte mer än rätt.
Det är han.
Nu kommer de.
Jag lämnade en liten pöl här. - Ingen fara. David sitter där bak.
Den klänningen... Jag har sett den förut.
Den är jättefin. - Tack.
Det är Biba. - Är det? Den är ändå ursnygg.
Ha en bra dag. - Du med.
Sköt dig! - Du också.
För helsicke, Sandra. Jag tror att de krympte i tvätten.
Hotpants, Mary Quant. - Returnera dem. Det är ju ren tortyr.
Jag tycker att de är fina. - Tack.
Det är som Brenda sa. Det här är Dagenham.
Om man vill bli upptäckt måste man stå ut lite mer. Det ska jag göra.
Visst var det roligt i går? - Att strejka?
Ja. Det var en föraning, va? Om hur det kan bli.
Det är ju det det handlar om.
Det var kolsvart. Jag såg inte handen framför mig.
Och när han till slut tände satt den i min nedre ögonfrans.
Jag är här. I sista sekunden. - Connie? Con?
Jag vill bara säga en sak.
Förlåt, jag...
Om jag skulle jobba mer med Albert-
är det tack vare min stora käft.
Du är ställets själ och hjärta. Det har du alltid varit.
Rita, se på mig. Jag är helt snurrig.
Du kan göra det här. Och du ska göra det.
Man!
Hej, Brian.
Har du en strumpa i fickan eller har du stånd?
Vad gör han? - Han tajar.
Tack, Connie. - Skicka vidare.
Ja, gå nu, Rita. - Gå, Rita, ge dem vad de tål!
Strunta i det.
Ren rutin dagen efter en strejk.
Såg du språket? "Ert aggressiva ignorerande av klagoprocessen."
De menar det inte. - Varför skriver de det då?
Så har vi alltid gjort. I alla strejker. Det är en regel.
Ledsen, vi är inte med i den leken.
Vi är inte dina män.
Vi är vi. Och vi vill inte tilltalas så.
Alla som är för en upptrappning av våra nuvarande stridsåtgärder-
genom en omedelbar strejk tills vi får samma lön som männen...
Va? - Lika lön?
Varför inte? För det är ju det det handlar om.
Vi har den lägsta tariffen på fabriken trots att vi är väldigt kvalificerade.
Och det finns bara ett skäl. Det är för att vi är kvinnor.
Och på jobbet får kvinnor lägre lön än män hur kvalificerade de än är.
Därför måste vi nu kräva rättvisa förutsättningar-
och löner som speglar ens jobb och inte om man har en kuk eller ej.
Den här strejken handlar bara om en enda sak:
Rättvisa. Lika lön eller ingenting!
Alla som är för? - Ja!
Alla går ut!
Jag har inget med det att göra.
Alla strejkar?
Och omfattningen av strejken... Den har utökats.
Jisses! - Fan.
Herrejävlar. Lika lön? Vad tänkte du på, Monty?
Det var inte jag. Albert gick bakom ryggen på mig.
Han är opålitlig. Om nån ska ha en överhalning så är det han.
En jäkla bråkstake. - Skicka in honom.
Jag försökte skydda dig, Albert. Men du får en sån jävla utskällning.
Kom igen då.
Det här är krångligt, Albert. Du vet det, va?
Det äventyrar en hel rad andra förhandlingar-
som förbunden redan är oense med ledningen om.
Hör på, kamrat...
Du uppmanar dessa kvinnor att bli militanta.
Det stjäl resurser från karlarna, som ju gör det hårdaste jobbet.
Vi är inte oförstående.
Men som fackförening måste vi komma ihåg vilka som kommer först.
Kommunistpartiet och Marx själv sa:
"Män skriver sin egen historia." Män, Albert!
Men sa han inte också:
"Ett samhälles framsteg kan mätas i kvinnornas sociala ställning"?
Eller var det en annan Marx? Var det Groucho?
Lika lön över hela linjen. Är det inte värt att kämpa för?
Klart det är. Och det vet ni.
Jag ska säga er... Vår Rita har större ballar än ni tre tillsammans.
Och hon är inte rädd för att sätta dem på spel heller.
Och jag ska hjälpa henne.
Om ni nu är en organisation som svurit att stödja sina medlemmar-
lyfter ni på era trötta, feta rövar och hjälper henne också.
Trevlig jävla kväll.
Vi kan inte kallas okvalificerade. Okvalificerade, så fan heller.
Vi är här för att säga vad som händer och hur orättvist det är.
Och hur det är en del av något mycket större.
Vad sägs om lite stöd för oss?
Ni kunde lära er nåt, om ni bara lyssnade.
Det är dags för alla kvinnor att säga "stopp!"
Vi kan inte och vi kommer inte att acceptera det här längre!
Pappa, pannan!
Jäklar! Aj! Nej, pappa menade inte det.
Tack så mycket.
Det var fantastiskt.
Jag är strax tillbaka!
FORDFABRIKKEN I HALEWOOD LIVERPOOL
Ni gör samma jobb för Ford här i Liverpool-
som vi gör för dem i Dagenham. Så ni vet att vårt jobb är kvalificerat.
Hon är rätt snygg, va?
LEDNINGEN FÖRNEKAR KRIS
Tänka bortom det. Strejka för alla kvinnor, inte bara för sömmerskorna.
Lämna honom ifred. Han måste koncentrera sig. Och du måste jobba.
Det rätta är att vi alla har rätt till samma lön som män.
Alla som är för, räck upp handen nu.
Hej. - Hur gick det?
Vi slaktade dem. Varenda en kom ut.
Det var helt otroligt. - Bra gjort.
Jag tittar till barnen och ger dem en snabb godnattpuss.
Jag tar lite pengar.
Vad har hänt? - Pappa.
Säg åt honom att prova igen. Jag går nu. Vi ses sen.
Du kan köra dem till skolan, va? - Självklart.
Allt är väl bra? - Ja. Varför skulle det inte vara det?
Okej. Ha en bra dag. Vi ses sen.
Det här är min sista. - Va?
Skjortan. Jag såg det nyss.
Förlåt, jag glömde tvätta i går. Jag gör det i kväll.
Ta hand om pappa. - Hej då, mamma.
Ha en bra dag!
Vilket håll?
Nej, Rita, det är ner här. - Det måste vara här uppe.
Där är det. - Herregud!
Vi vill ha respekt! Vi vill ha respekt!
Få upp banderollen. - Lika lön för kvinnor!
Jag stöder er!
Lika lön för kvinnor!
Vi vill ha respekt!
Jag slutar fyra. Ring mig, raring!
Otroligt vad mycket stöd vi får. - Visa oss vad ni har!
Vänta, tjejer!
Vi är inte helt utvecklade.
VI VILL HA SEX
Jag vet hur det känns. - Titta inte, pojkar.
I kampen för lika lön kom strejkande kvinnor från Ford i Dagenham-
- och demonstrerade i Westminister.
Vissa behövde bara lite övertalning för att demonstrera sina behag.
Politik är intressant när man väl ger sig hän. Förlåt.
Hur länge håller flickorna ut? - Så länge det behövs.
Stöder din man dig? - Han måste.
Ja, det är klart att han gör. Vi stödde männen när de strejkade.
Stör det dig att du har beskrivits som "Revlon-revolutionären"?
Har de hört av sig om modelljobb?
Jag tror att du talar med fel tjej.
Jag fokuserar hellre på strejken, om det är okej.
Strejken är annorlunda för att det inte gäller en löneuppgörelse.
Det var inte illa. - Ja, hon sköter sig bra.
Laurie Cannon, BBC News...
Hon nämnde dig i tv, Ed. Du har en fantastisk kvinna.
Jag måste gå. - Redan?
Jag måste hämta barnen. Rita tror att de är tillbaka först efter sex.
Så jag måste få hem barnen. - Visst, på med förklädet. Sluta!
Säg åt henne att sno på. Det har pågått länge nog.
De drar inte ut på det med vilje. - Ni klarar er, men det gör inte jag.
Jag klarar inte den jäkla strejken. - Nej, men de avgör det.
Så fort de kan. Vi ses i morgon.
Ja, vi ses, Ed. Fyll på glaset, Pete.
Jag kan inget göra. Kom och titta själv.
Det är ju det jag säger.
Det finns inga fler klara säten. Punkt slut!
Frank, vad ska jag göra? - Vi går hem.
Inga fler säten, inget mer jobb. För någon av oss.
Ni är lite tidiga, va?
Vad händer? - Du har stängt fabriken. Bra gjort.
Ford i Dagenham, den stora bilfabriken står stilla.
Tusentals har friställts av strejken och produktionen går på tomgång.
Miljontals viktiga pund förloras på exportbeställningar.
Tills man löst konflikten mellan ledningen och sömmerskorna-
- förblir fabriksgrindarna stängda för hela arbetsstyrkan.
Är du okej? - Ja.
Har du haft mycket att göra? - Ja.
Det är slutspurten, Eddie.
Hela fabriken är stängd. Ford har inte råd med det, så...
Jag beklagar det med dig och grabbarna och allt.
Tänk inte på oss, Rita. Vi sa det på vägen ut.
Det är ju varmt. Om de stänger av gasen så märker vi det knappt.
Men grejen är, Eddie... Jag vet hur det känns.
För alla gånger ni har strejkat så har vi tjejer stött er män.
Då fick inte vi jobba heller.
Har du nåt på hjärtat? - Va?
Har du nåt på hjärtat? - Nej, då hade jag sagt det.
Bra.
För det har inte varit världens lättaste dag för mig heller.
Tack för att ni väntade. Mr Ford är klar.
Din kille kundeju hantera det. Vet vi vilka vi står emot?
Socialistiska arbetarpartiet? Revolutionära jävla kommunistpartiet?
- Vilka tillhör hon? - Vi tror inte att hon tillhör någon.
Vi tror inte att hon är kommunist. Hon ser ut som...
Skit i om hon ser ut som Jane Fonda! Jag vill veta varför hon gör så här.
Hon har ingen politisk bakgrund, varken i eller utanför facket.
Hennes man är neutral.
Vi tror att hon vill grilla nån. - Grilla?
Har du försökt hitta hyfsat kött i England?
Om hon får vad hon vill måste vi göra det i hela världen.
- Förstår du det? - Ja, det gör jag.
Bra. Fixa det då.
Så då tar du nästa plan, Bobby? - Ja.
Herr premiärminister, jag tror inte att ni förstår det allvarliga...
...det allvarliga i situationen.
Apport! Duktig vovve, Barry.
Innan ni hjälper mig att reglera fackföreningarna-
kan jag inte sätta landet i arbete igen.
Jag förstår, men vi måste gå varsamt. Få in facket i processen.
Utan fackföreningarna hade Labour inte funnits.
Unge man, jag var medlem i fackföreningsrörelsen-
när du låg vid din mors bröst, så om du inte kan tillföra nåt nytt-
föredrar jag om du är tyst. Harold, du bad mig ta jobbet.
Du utsåg mig. - Du är min bäste man, Barbara.
Jag säger ofta det. - Jag kan inte göra det utan dig.
Jag behöver dig. - Jack Scamp är den du behöver.
Kalla in Jack i dödlägen. Han sätter dem vid ett bord med öl och fläskpaj.
Öppenhjärtiga förhandlingar. Han är vägen fram.
ÖI och fläskpaj? Det hjälper nog inte mot den nya konflikten på Ford.
187 sömmerskor.
Vi kanske kan ordna lite plockmat åt dem.
Plockmat? Bra.
Hur var flygresan? - Lång.
Jag beklagar att du måste hit. - Höjdarna tar det på stort allvar.
Stig in. Min fru lagar mat. - Jag vill inte vara till besvär.
Det är det minsta jag kan göra. Lisa, det här är Robert Tooley.
Trevligt att träffas. - Detsamma.
Jag sa till Peter att jag kan äta sen på hotellet.
Det är inga problem. - Hon älskar att laga mat.
Jag tar din hatt och rock. - Tack.
Kom in och drick ett glas. Jag kör tillbaka dig sen.
Tack, det var utsökt. - Jättegott. Tack.
Kan du ta med konjaksglas in? - Absolut.
Lisa... Får jag säga Lisa?
Du måste ha huvudet på skaft. Läste du historia i Cambridge?
Ja.
Vad tycker du om vårt lilla problem på fabriken?
Är han kanske för mycket silkesvante?
För lite järnhand? - Inte alls, nej. Nej, tvärtom, faktiskt.
Se på Vauxhall. De har inga problem med facket.
För att General Motors har en mer kollaborativ syn på företagande.
Medan ni på Ford...
Ni jobbar bara med facket för att ni måste.
Ni står ut med dem.
Därför är de mer avvärjande och aggressiva i kontakterna med er.
Det är en väldigt...
...modern synpunkt. Tycker inte du det?
Ost. - Va?
Vi har en stilton. Kan du inte hämta den?
Och vindruvor. - Ja, bra idé.
Det vore toppen, tack.
Det finns ett blomkålshuvud eller ett kålhuvud till alla.
Blomkål igen. Har du inget annat?
Jösses, han måste älska dig. - Jag har aldrig ätit riktig ananas.
Sandra, där är din strejklön. - Tack.
Tre pund? - Ja, det är inte mycket.
Det är allt facket har råd med. - Bättre än ingenting.
Jag kan ta tillbaka dem. - Nej, jag tar dem.
Sandra? Blomkål eller vitkål?
Nej tack. - Ta en.
Nej. Jag klarar mig. Jag måste gå, faktiskt.
Vi ses sen.
Det är Connies. Har du sett henne? - Jag ger det till henne.
Är det Connies? Jag tar det. - Nej, Rita, allt är inte ditt ansvar.
Jag vill ändå prata med henne.
Är det en riktig ananas?
Kan jag ta lite? - Visst, ta för dig.
Hej då.
Vi ses, Rita. - Kom och ta för er.
Connie? Connie, är du där? Jag har en present till dig.
Det är från Brendas karl. Lite omväxling från potatisen.
Albert sa att det är möte på facket. Det lät viktigt.
Han tyckte att vi båda ska vara där. - Det tycker inte jag.
Vad menar du? Connie?
George är sjuk, Rita. Det vet du.
Han är... rubbad.
Strejken piskar upp allt. Jag måste sätta honom först.
Jag vet att det är svårt... - Nej. Det vet du inte.
Jag är inte hans fru längre. Jag är mer som hans syster eller...
Men jag är hans.
Det är allt han har kvar.
Jag säger inte att du måste lämna honom.
Du har också ett liv, vet du. Du måste leva det.
Annars förstör kriget två människor.
Det är okej, det är okej. Jag är här. Jag är här.
Det gör inget. Jag byter det.
Upp med dig. - Vad fan bryr du dig?
Jag vet att du ska få mig inspärrad!
Sluta nu. Sluta, sluta.
Förlåt mig. Förlåt mig.
Det här är mr Tooley från... - God dag, mr Taylor.
Gör slut på strejken så fort det går.
Jag vet inte om ni förstår vilken sida jag står på.
Det gör jag. Jag har läst er akt. - Akt?
Ni verkar stå på er sida, mr Taylor.
Förlåt? Jag behöver inte lyssna på det här.
Visst, gå bara. Då finns inte er fackförening om ett halvår.
Industrin har inte råd att ge kvinnor samma lön som män. Så är det.
Om den tvingas till det kommer lönekostnaderna att knäcka den-
arbetarna blir arbetslösa, deras fackavgifter försvinner-
och då även fackföreningarna som får dem. Det betyder du, Monty.
Då kan ni inte längre besöka herrarna här via... Var det Berni Inn?
The Queens Head? The Chequers? Oj, det är många restauranger.
För att inte tala om resorna med allt betalt till olika kongresser-
i Paris, minsann.
De galliska djupa leden. Bra jobbat, Monty.
Får kvinnorna vad de vill ha är du rökt.
Så tänk lite mindre på vad din fackförening kan göra för dig-
och lite mer på vad du kan göra för din fackförening.
Gör slut på strejken. Snälla.
Personakter, mina herrar. Alla har en svaghet.
Man ska bara hitta den.
Hallå?
Ja, hallå. Ja, det är jag. Förlåt.
Jag fick din lapp. Tack. Jag var upptagen när du kom.
Va?
Verkligen?
Hej, Gordon. Är du okej? - Ja, jag är okej. Är du okej?
Klart du är. Du behöver ju inte jobba.
Du har råd att ha principer. Du är inte familjeförsörjare.
Det ger lite extra, men du slipper. Men jag måste fan jobba.
Betala el, mat och kol - allt det nödvändiga. Men nu kan jag inte.
Din jävla idiot.
Tror ni på kvinnornas strejk? - Nej, de ska inte ha samma lön.
Ni tror inte på lika lön? - Nej. Inte för kvinnor.
Vi försörjer dem. Kvinnorna ska inte strejka, för deras män jobbar här.
Nu när grabbarna friställs blir de nervösa.
Och Monty... Ford har skrämt honom.
Så var försiktig med vad du berättar för honom.
Det är vår kyl. - Bingo.
Vad händer? - Vi har inte skött avbetalningen.
Mina sista pengar gick till elräkningen. Hur har du det?
Ska jag hålla upp dörren åt er? Ska jag göra livet lättare för er?
Du gjorde slut på pengarna. Det sista av reservkassan i verktygslådan.
Jag fick betala mjölkbudet. Fast sak samma, för vi har ingen kyl.
Varför? - Vad då, varför?
Han kunde ha väntat en vecka. - Han ville ha betalt.
Du skulle ha sagt att vi var panka. Det är jag som håller i pengarna.
Du är inte så jävla bra på det. För då hade vi haft pengar nu!
Välkommen till verkligheten, Rita. När man strejkar-
tar pengarna slut och man skriker åt varandra.
Vad har hänt med dig? - Håll truten!
Hej, Rita. Jag trodde att ni hade börjat jobba.
Kan du komma in nu? - Strax, raring. Nej, vi strejkar.
Jag är säker på att jag såg Sandra på fabriken.
Sandra? - Ja, det var hon.
Strax! - Vi ses.
Förlåt, mamma måste göra nåt. - Men du sa...
Eddie! Kan du passa Sharon? Jag kommer sen, gumman.
Ja, jag gillar det här. Det är tjusigt. Hej. Sally, va?
Sandra. - Sandra, ja. Upp med hakan.
Hitta pippin. Så där ja. Det där är lite sexigt. Okej.
Toppen. Du är en naturbegåvning. Jag ska bara ner på golvet.
Jag gillar det. Jag gillar det. Och jag gillar det som fan.
Vad säger ni, killar? Jag har glömt bilen.
Det är jättebra. Nu ska jag högt upp, killar.
Rakt in i kameran. Sandra.
Håll den, Sandra.
Kan jag ta en liten paus?
Kan du... - Ett ögonblick bara. Ursäkta.
Det här har jag alltid drömt om. - Jag vet.
Jag vet inte ens om jag bryr mig om lika lön.
Det är fortfarande ett skitjobb.
Det är bara en broschyr, men...
Det är bara reklam, men jag får in en fot i branschen.
Jag vill inte svika er... - Du har inte svikit oss.
Du har inte börjat jobba igen, va?
Är det avtalet? Fick du modell- jobbet för att börja jobba igen?
Fast du har inte börjat jobba, så...
De använder bilderna bara om jag... - Åh, Sandra.
Se på dig.
Du är modell. Du är en naturbegåvning.
De kan inte få något bättre.
Men det kan du.
Där är hon. Nu är det bråttom, vännen.
Släng dig över bilen här. Jag ska titta bort.
LIKA LÖN
Hur ser det här ut?
Inte?
FORDKVINNOR KÄMPAR PÅ
Hej, mamma.
MOTVIND FÖR DAGENHAMKVINNOR
Vi måste åka, mamma. - Ja. Förlåt, gubben.
Ska du iväg? - Det vet du, det sa jag ju.
Rita bad mig komma. Man måste slåss för det man tror på, George.
Det vet du mer än nån annan.
Tror du jag hade gjort det igen om det kom ett nytt krig?
Det vet jag att du hade.
Jag älskar dig.
Gå.
Fru minister, fackföreningarna vänder.
De andra. Normalt står de samman. - Ja, det kallas solidaritet.
Men de är inte solida. Männen vill återgå till arbetet.
Deras förbund drar tillbaka sitt stöd och vill pressa kvinnorna att sluta.
De är tillbaka före fredag.
Vi får se. Ni antar att flickorna gör som de blir tillsagda.
Det är inte mitt fel.
Connie... - Du sa att det var viktigt.
Förlåt att jag är sen. Vi måste prata före mötet.
De är klara nu. - Den här vägen, mina damer.
De lämnar er i sticket. Grabbarna i de andra förbunden har fått nog.
Så vad de än säger, tro dem inte. Vi löser det sen, okej?
Vi står fortfarande bakom dig, Rita.
Dig och tjejerna. Vi säger inget annat.
Vi har fått andra företrädare för de andra förbunden att lova sitt stöd.
Men ni har inte fått med alla, va? Inte de viktiga.
Nej, men vi är säkra på att lyckas.
Men grejen är att vi snart har vår landskongress.
Det klokaste vore nog att bara rösta om det.
Då får vi ett slutgiltigt och bindande ställningstagande. Va, kamrat?
Efter det kan vi släppa det. - Just det, Monty.
Som sagt så räknar vi med fullt stöd.
Vi ska åka ner till Eastbourne och prata med dem innan han gör det.
"Slutgiltigt och bindande ställnings- tagande, kamrat." Den fräcke jäveln.
Det ska bli kul att se hans min när vi dyker upp.
Vi kan hantera honom, Con.
Vi kan hantera vem som helst. - Just det, kamrat.
Nej! Nej, George!
Connie!
Släpp in mig!
Må Gud den allsmäktiges välsignelse och Fadern, Sonen och den Helige Ande-
alltid vara med dig. Amen.
Jag är hemskt ledsen, Connie. - Nej, det är du inte.
Va?
Du tyckte att han var en kvarnsten, att han höll tillbaka mig.
Con, nu räcker det. - Jag skulle ha varit där.
Jag är okej. - Det är okej.
Hej. - Hej.
Vilken överraskning. - Förlåt att jag är så sen.
Det är okej.
Förlåt. Vill du ha en kopp te?
Jag är inte så pratsugen i dag.
Nej, jag vill inte uppehålla dig.
Mr Clarke har ombetts lämna skolan. Vi vann. De avskedar honom.
Just det... självklart. Det är jättebra.
Jag... - Det är lysande.
Jag vill berätta det för dig. - Tack.
Förlåt attjag störde. - Inte alls. Tack.
Jag är gift med Peter Hopkins.
Va? - På fabriken.
Det ante mig att du inte visste det. Och jag visste inte vem du var.
Det är du med strejken.
Ja, men jag förstår inte...
Om du kom hit för att be mig sluta...
Jag har haft en hemsk dag och... - Nej! Nej.
Fortsätt, snälla, fortsätt.
Vet du vem jag är? Vem jag verkligen är?
Jag heter Lisa Burnett. Jag är 31 år.
Och jag har en fin examen från ett av världens bästa universitet.
Och min man behandlar mig som om jag är en idiot.
Och när jag läste till min examen...
...var jag väldigt, väldigt lycklig. Mest på grund av studierna.
Jag älskade att läsa om de otroliga människor som skapade historia.
Och... jag undrade hur det kändes.
Så berätta det för mig när du är klar med det.
Ge inte upp.
Svik mig inte.
Rita, vänta! Vart ska du? - Eastbourne. Jag lämnade en lapp.
Jag trodde att du hade ångrat dig. - Jag måste åka.
Rita, stanna. Lyssna på mig. - Eddie!
Vi måste lösa det här. Nej, det måste vi, okej?
Jag vet att vi har haft detjobbigt. Och jag ska inte förvärra det.
Lyssna på mig nu!
Om jag inte har satt värde på det du har gjort på sistone...
Jag måste med bussen. - Du har inte heller varit perfekt.
Det är inte läge, Eddie. - Jo, det är det. Det måste sägas!
Du tycker inte att jag bryr mig om viktiga saker.
Attjag bara slår dank, mekar med motorcykeln och syr tält.
Men jag gör mitt bästa. Jag försöker verkligen.
Jag dricker, men super inte varje kväll och pippar inte andra kvinnor.
Och jag har aldrig slagit dig. Aldrig nånsin. Inte barnen heller.
Jisses. - Va? Varför ser du ut så där?
Är du ett helgon nu, Eddie?
Är du ett jävla helgon? För att du ger oss samma chans?
Det är så det ska vara. Jisses, Eddie!
Vad tror du att strejken har gällt?
Nej, du super inte och spelar inte.
Du hjälper till med barnen och slår oss inte. Tur för mig.
Det är ju så det ska vara!
Försök att förstå det.
Rättigheter, inte privilegier. Så enkelt är det faktiskt.
Jag trodde inte du skulle komma.
FACKFÖRENINGSKONGRESS EASTBOURNE
Mina herrar, näste talare är Monty Taylor-
- ordförande på Ford Dagenham.
Jag ska försöka fatta mig kort. - Gärna det.
Civilisationens stora framsteg-
var beroende av en långsam utveckling.
Steg för steg.
Jag står här i dag för att jag känner att min fackförening...
...genom att stödja...
...dessa underbara, modiga damer...
...dessa...
...hjältinnor i hårnät...
...på deras väg i kampen för lika lön till varje pris...
Men vi måste också se till den fackliga kampen som helhet.
Därför ber jag er att betrakta kvinnornas krav-
som för mycket för snabbt.
Din hycklande vändkappa!
Vänta. - Nej, du får vänta!
Ledsen, mina herrar.
Vi löser det här sinsemellan senare.
Jag har sett mer av deras ansikten på förstasidorna de senaste veckorna-
än du har lyckats med på 20 år!
Jag vill gärna höra det från dem. - Gå då.
Min bästa väninna miste sin man nyligen.
Han var...
Han var skytt i flygvapnets 50:e bombdivision.
Han blev nerskjuten en gång, under ett anfall mot Essen.
Han var svårt skadad, men lyckades hoppa från planet.
Jag frågade varför han tog värvning i flyget och han sa:
"De har ju de bästa kvinnorna."
Vilket de hade. Och sen sa han:
"Man är ju tvungen att göra nåt."
Man var tvungen att göra nåt. Det var givet.
För det handlade om principer.
Man var tvungen att kämpa och göra det rätta.
För annars kunde man inte se sig i spegeln.
När ändrades det?
När beslutade vi här i landet...
...att sluta kämpa?
Jag tror inte att vi har gjort det.
Men ni måste stötta oss. Ni måste kämpa med oss.
Vi är arbetarklasserna. Männen och kvinnorna.
Vi är inte indelade i två kön-
utan bara i dem som är redo att acceptera orättvisa-
och i dem som...
...precis som vår vän George är redo att kriga för det som är rätt.
Och lika lön för kvinnor är rätt.
Tack.
Jag visste inte att du kunde tala så.
Det var brännmärken på gardinerna där Montys rumpa fattade eld.
Jag måste lugna nerverna. De kan rösta mot oss.
Hur länge måste vi vänta? - En halvtimme, sa de.
Vi skriver upp det på Montys rum. - Lysande.
Eddie?
Vad ska du ha, Rita? - Vart ska hon? - Hon ville väl ha lite frisk luft.
Jag kom för att säga förlåt.
Jag tänkte på det du sa och...
...du hade rätt, antar jag.
Du har rätt.
Det du har gjort är fantastiskt, Rita O'Grady.
Och jag vill stötta dig. Jag skulle säga det till dig.
Men så kom jag in och du talade...
Jag hörde dig där uppe och...
Du var enorm. Du var... jag vet inte...
Som en kraft.
Då tänkte jag... jag tänkte...
Jag är inte säker på att mitt stöd gör så stor skillnad.
Där du är nu.
Men gå tillbaka till ditt möte eller dit du ska, jag ska...
Eddie?
Du har sagt dumma saker ibland.
Givetvis gör ditt stöd för mig en skillnad.
Det gör all skillnad i världen.
Då så, mina herrar. Resultatet av omröstningen är som följer:
Delegater som är för stöd till sömmerskorna: 79.
Delegater emot: 48.
Förslaget antas till fördel för Dagenhams sömmerskor.
"De jäkla fackföreningarna sluter leden igen."
Det är ordagrant citerat. - Där ser man...
Det verkar vara dags att kalla in sir Jack.
Då gör jag det. Jag tillsätter en haverikommission åt honom.
Låt oss hoppas att det gör susen.
Just det, en sak till... Ordna ett möte.
Fru minister? - Med sömmerskorna.
Deras ledare. - Ursäkta?
Jag vill träffa dem snarast möjligt. Ja?
Ministern gör inte det. Det har aldrig gjorts.
Det bara uppmuntrar dem. - Gör deras kamp trovärdig.
Jag är en hetsig rödtopp.
Jag vill inte spela på mitt utseende och bli helt kvinnlig mot er-
men så är det. Och nu ställer jag mig upp-
så att den rödhåriga hetsigheten blir fullt synlig.
Trovärdighet? Gör jag deras kamp trovärdig?
Herregud! Deras kamp är redan trovärdig.
De kämpar för lika lön. Lika lön är rättvisa.
Och om ni två inte var såna egoistiska, chauvinistiska-
trångsynta dummer jönsar så hade ni insett det.
Mitt ministerium drivs av klåpare.
Jag är less på att bemötas och behandlas som en skönhetsdrottning
Ordna mötet!
God morgon, Ed. - Tjena, Albert.
Lyssna... lyssna på mig. Tack.
Du behöver inte få panik, Rita. - Okej.
Barbara Castles kontor ringde mig. - Herregud!
Eddie... - Vad har hänt nu?
Barbara Castle vill prata med mig. - Bra gjort.
Ska ministern träffa kvinnorna? På vems bevåg?
Hennes eget tydligen. Mrs Castle är en väldigt stark kvinna.
Jag företräder Ford Motor Company. Vi är världens största biltillverkare.
Vi pumpar in miljontals pund i Storbritanniens ekonomi.
Det är nog dags för mina chefer att påminna ett par människor om det.
Har du eller har du inte bjudit in Ford-kvinnorna till ditt kontor?
Jag har lovat Henry Ford II att regeringen inte står på de strejkandes sida.
Vi måste ta tjuren vid hornen. - Det är inte rätt tillfälle.
För tio år sen... var du orubblig.
Jag regerade inte landet då.
Prata med kvinnorna, om det är det du vill göra.
Men reta inte Ford. Jag har nog med problem med amerikanerna.
Lugn. Det är din fru jag söker.
Är hon hemma? - Rita? Vad gör du här?
Du måste göra mig en tjänst. - Kom in.
Lisa? - Ja?
Kom in. Vill du ha en kopp te?
Ja...
Förlåt att jag är sen.
Du kom.
Om mrs Castle vägrar då? - Hur ska ni klara er då?
Vi är kvinnor. Ställ inte så dumma frågor.
Det är dags. Vi ses sen.
Följ mig.
Mr Tooley? Jag väntade mig inte er.
Men ni ska träffa kvinnorna?
Jag tycker att det är dags attjag hör deras argument.
Om ni vill vänta så ska jag upplysa er om alla beslut som vi fattar.
Jag tror att vi båda vill samma sak, mrs Castle.
Jag tror att vi vill se Ford anställa engelska arbetare.
Ford är en livsviktig del av vår ekonomi. Jag är medveten om det.
Tvinga oss då inte att bygga våra bilar nån annanstans.
Stöd våra försök att bekämpa dessa ständiga strejker-
som undergräver vår förmåga att bygga bilar med vinst-
vilket är varför vi driver företag. Annars flyttar vi våra fabriker.
Hotar ni mig, mr Tooley?
Jag vill förhindra att 40000 förlorar sina jobb. Så många anställda har vi.
För att inte nämna tiotusentals jobb hos underleverantörer.
Jag tror inte att nån av oss vill ta den risken.
Visst är det så?
Titta, Eileen och Monica. Jag undrar om de ser oss.
Ring upp premiärministern.
Koppla mig till nummer 10.
Ja. Ja. Okej. Tack.
Han sitter tyvärr på ett plan och landar först i kväll.
Tack för att du kom.
Jag är hemskt ledsen... - Nej, sluta.
Det är jag som ska be om ursäkt. - Klart du inte ska.
Ministern tar emot er nu.
Då går vi.
Klara?
God dag. - God dag.
Mrs O'Grady, jag känner igen er från nyheterna.
Rita, snälla ni. Jättetrevligt att träffa er.
Detsamma. - Förlåt.
Det här är Connie. - God dag.
Brenda. Och Sandra.
Jag är glad att ni alla kunde komma.
Varsågoda och sitt.
Vill ni ha en sherry? - Det vore jättegott, tack.
Tack.
Ni har ingen whisky? - Här är en kvinna med min smak.
Två whisky.
Ja, skål då. - Skål.
Jag har följt er konflikt noga-
och jag är mycket stolt över den kamp ni har fört.
Jag stöder kampen för lika lön. Och ni kommer att få det.
Men så småningom. Näringslivet lär protestera.
Överhuset ställer till med bråk. Det kommer inte att bli enkelt.
Vad är enkelt och värt att kämpa för?
Gå tillbaka till arbetet, till era maskiner.
Så lovar jag er att driva er kamp vidare.
Nej. - Mrs O'Grady...
Vi behöver något konkret. Nu.
Ni har makten. Vi trodde att när vi träffade er...
I politiken måste man ibland tänka långsiktigt...
Vi är arbetande kvinnor. Och det är ni också.
Nåväl.
Vad krävs för att få tillbaka er?
Ursäkta?
Något konkret.
Och märk väl att jag säger "något", inte "allt".
Vi hade behövt...
Vi behöver en garanti för att vi får lika lön. Och fram till dess...
...måste vi komma mycket närmare männens tariffer.
Nu. På Ford.
75 procent?
90.
90. Minst.
Ni sätter mig i ett väldigt svårt läge.
Jag var väl inte för aggressiv? - Nej.
Mr Tooley, risken ni talade om... Jag måste ta den.
Samtalen mellan mrs Castle och de strejkande Ford-sömmerskorna-
- närmar sig sitt slut. Ett uttalande väntas inom fem minuter.
Ett ögonblick bara.
Det där är Biba, va? Jag såg den i en tidning.
Ja. Jag måste lämna tillbaka den i kväll.
Är det där C&A? - Ja.
Varför betala mer? - Exakt.
Jag har samma där hemma. - De är klara nu, fru minister.
Tjejer?
Mina damer. - Nej, efter er.
Nej då, efter er. - Jösses. Kom då. Tack.
Då så, mina damer, kan jag hjälpa er?
Tack så mycket, mina herrar. Jag har glädjen att meddela-
att efter våra samtal i dag-
så går de 187 Ford-sömmerskorna tillbaka till arbetet den 1 juli.
De får en omedelbar lönehöjning på 7 pence i timmen-
vilket motsvarar 92 procent av männens lönetariff.
Men det är inte allt.
Som ett resultat av vår diskussion kan jag bekräfta-
att regeringen till fullo stöder ett nytt lagförslag om lika lön.
Och i höst i år garanterar jag en lagstiftning som säkerställer-
att det lagförslaget blir lag. Tack!
Mer stöd bakifrån där.
Två år senare, i maj 1970 blev förslaget om lika lön lag.
Liknande lagar följde snart i industriländer runt om i världen.
För att fira fick vi låna matsalen och vi hade fest.
Jag minns inte mycket av det. - Nej, det gör du inte.
Och jag tänkte för mig själv:
"Där är lite av den gamla andan som gjorde att suffragetterna lyckades."
Vi strejkar allihop. Alla sömmerskorna i alla fall.
Så inga klädslar till Ford-bilar? - Nej, inte från oss.
Och ni går inte tillbaka? - Nej.
Ingen väntade sig att vi skulle strejka.
Vi vet vad vi kämpar för och fortsätter tills vi får det.
Kvinnor strejkar inte i onödan.
Vi trodde inte att vi var så starka.
Vi trodde inte att vi kunde stoppa Ford.
Allt var tack vare oss damer.
Och vi är damer, vad alla andra än säger. Vi är damer.
Brittiska Ford införde ändringar i sin personaladministration-
och används nu som exempel på en god praxis-arbetsgivare.
SLUT Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2010
Alla går ut!